Tramvajkomanda, oddelek za pritožbe
Lucija Stepančičtrda vezava
21,5 x 14 cm
330 g
169 strani
Tip knjige
kratka proza
Kategorije
leposlovje > kratka proza
slovensko leposlovje
Založnik o knjigi
Tramvajkomanda prinaša štirinajst kratkih zgodb, ki se razlikujejo tako po obsegu kot tudi stilističo in vsebinsko; vse pa povezuje sočen jezik, prefinjen smisel za tragikomično in pa strast do razkrinkavanja najbolj rudimentarnega v človeški naravi – kvalitete, ki delajo pisavo Lucije Stepančič nezamenljivo. Na ozadju zabrisanih meja med pravljičnim in realnim, med tuzemskim in onstranskim, med včeraj, danes in jutri se odvija komedija človeškega čustvovanja. Tu srečamo fantomska bitja, ki razrešujejo nesporazume, ki so si jih nakopala v času življenja, zdravnike, ki dolgčas obravnavajo kot smrtno nevarno bolezen, Trnuljčico, ki se odloči vzeti življenje v svoje roke, pa tudi nevsiljivo senco, ki odigra vlogo nadvse diskretne ljubice. V kalejdoskopu zamenljivih identitet pa se zna zgoditi tudi to, da bomo med protagonisti te nadvse duhovite knjige našli koga, ki bo strašljivo podoben prav nam.
Lucija Stepančič (1969), po izobrazbi akademska slikarka in restavratorka specialistka, se je v slovenskem kulturnem prostoru uveljavila kot literarna kritičarka in pisateljica. Desetletje po kratkozgodbarskem prvencu Mrtvaki in šlagerji (1997) je izšla esejistična knjiga Sedem let (2007), leto kasneje pa zbirka kratke proze Prasec pa tak (2008), ki je bila nominirana za nagrado fabula. Sledili sta pesniška zbirka Ljubljanski imenik (2010) in roman V četrtek ob šestih (2011), ki je bil med peterico nominiranih knjig za nagrado kresnik. Lucija Stepančič piše tudi za otroke, kar ji je prineslo dve nagradi zlata hruška, pa tudi besedila za stripe in recenzije. Za svoje kritiško udejstvovanje je prejela Stritarjevo nagrado.
Recenzija Bukla
Štirinajst kratkoproznih besedil najnovejšega dela Lucije Stepančič po eni strani zaznamuje izrazita raznolikost: zgodbe različnih dolžin (nekatere razdeljene tudi v svojevrstna poglavja) vpletajo realističnost, prispodobe, pravljičnost (Nokturno s Trnjulčico in firbci); poslušamo jih skozi usta mrtvih, opisujejo nenavadne dogodke, privzemajo formo družbenokoristnih nasvetov (Štrajk nespečnežev) itd. Po drugi strani pa se zdi, da si v sami srčiki najpogosteje zastavljajo vprašanja o medosebnih odnosih, pri čemer se osredotočajo na moški in ženski lik z vsem, kar jima v skladu z družbenim spolom pripada. Čeprav zaradi slednjega zbirka občasno zapade v ponavljanje, pa nas v njej po drugi strani čakajo zgodbe, ki jih zaznamuje sočen in spretno uporabljen jezik. Gre torej za delo, ki s humorjem in hitrim dogajanjem morda ne preseneča po vsebinski plati in iz zgodbe v zgodbo, temveč mu to v prvi vrsti uspeva jezikovno, iz stavka v stavek.
Aljaž Krivec, Bukla 127-128
© Bukla − Besedilo je avtorsko zaščiteno, glej Splošne pogoje uporabe.